ІНТЕРМЕДІАЛЬНІ АЛЮЗІЇ ТА ПЕРЕКЛАД КУЛЬТУРНИХ КОДІВ У РОМАНІ АЙРІС МЕРДОК «THE SACRED AND PROFANE LOVE MACHINE» - Бугрій, А. С. (Нова філологія, 2026)
У статті досліджується функціонування інтермедіальних алюзій та механізмів перекладу культурних кодів у романі Айріс Мердок “The Sacred and Profane Love Machine” з позицій міжсеміотичного перекладу та теорії інтермедіальності. Вихідною основою стає розуміння художнього тексту як складника культурної пам’яті, у якому вербальні структури утворюють складну систему інтертекстуальних та інтермедіальних зв’язків з образотворчим мистецтвом. Особливу увагу присвячено алюзіям на полотно Тіціана «Любов земна і любов небесна», що слугує візуальним прототекстом, визначаючи філософську архітектоніку роману. Методологічну основу дослідження становлять іконологічний аналіз Е. Панофського, концепція культурної «енциклопедії» У. Еко та основи теорії міжсеміотичного перекладу. У статті доведено, що вербалізація живописного образу в романі не зводиться до простого опису або цитування, а передбачає складний процес семантичного аналізу та переакцентування іконографічних елементів відповідно до логіки наративного конфлікту. Показано, що ренесансна неоплатонічна модель співіснування земного й небесного кохання трансформується у модерністську психологічну та етичну модель внутрішньої суперечливості особистості. Міжсеміотичне перекодування супроводжується частковою редукцією багатозначності візуального прототексту та посиленням дихотомічної опозиції, яка структурує образну систему роману. Водночас дана опозиція функціонує як процесуальна модель взаємопереходу між різними модусами Еросу. У результаті переклад культурних кодів постає як динамічний інтерпретативний процес, що формує нову модель смислотворення в модерністському романі, розширюючи можливості перекладознавчого аналізу інтермедіальних явищ. Залучення візуального коду поглиблює семантику образів та рецептивну компетенцію читача, який перетворюється на інтерпретатора культурної пам’яті. Таким чином, роман А. Мердок постає як простір діалогу між різними мистецькими мовами, де культурне перекодування реалізується через напружену взаємодію традиції й модерністського переосмислення.